ЗДРАВЕЙ, АНН (Преди "Зелените покриви")
Бягай през полята! Пръскай сълзи във вятъра!
Подгони с поглед водоцветната птичка към небето!
Попаднеш ли в студения дъжд, спомни си...
...за слънчицето, скрито в пазвата ти!
Затова, не се тревожи! Всички са такива.
У всеки се крие семето на светлината.
Някой ден ти също ще потърсиш щастието.
Тъгата се ражда, за да опознаеш радостта.
Очаква те искряща утрин!
В утрото на цъфтящите цветя
Мамо!
Една прегърна майка си пред Анн.
Ъм... Ами... Аз...
Пуснах ръката на Една.
Знам.
Излязох навън... и то по това време...
Трябва отново да влезеш в "изповедалнята".
Но първо побързай да се прибереш и преоблечеш!
Не бива да настиваш.
Хайде!
Значи, Анн пак е затворена в "изповедалнята"?
Много ясно. Нали пак избяга?
Директорката няма да й прости.
Ами Една?
С майка си е, в кабинета на директорката.
Доста дълго си говорят.
Сигурно са щастливи, нали?
Радваш се, нали, Една?
Тогава... значи...
Какво ще стане с онова за Принц Едуард?
Знам ли?
За всеки случай, Анн вече не може да отиде.
Не стига, че се сби, ами избяга за втори път.
Пък и тя самата отказа да ходи на Принц Едуард, нали?
Момичета, времето за лягане вече мина.
Относно Анн и Една, директорката ще ви съобщи утре.
Госпожице?
Ами...
Какво, Тесса?
Анн наистина ли е казала на директорката, че не иска да ходи на Принц Едуард?
Да.
Защо?
Анн много искаше да иде на острова, който татко й толкова обичал.
Ти как мислиш?
Да не би защото съжалява мен и Тера?
Тесса!
Защо треперя така?
Тъпачка! Тъпачка!
Тесса?
Отказала си се от Принц Едуард защото ме съжаляваш!
Много те... Много те мразя!
Няма нищо общо с жалост към теб.
Просто вече не ми се ходи.
Съгласи се! Кажи на директорката!
Няма!
Няма да си върна думите назад!
Кажи, че ти се ходи!
Съжалявам.
Инат такъв!
На мен не ми пречи да тръгнеш.
Дори да те няма, аз вече не съм пъзла.
Ще бъда мила като теб.
Реших да бъда смела като теб.
Затова, остави на мен да пазя Тера!
Ти иди на острова на татко си!
Островът, за който той е мечтал.
Тесса...
Не бива да стоиш тук.
Обаче... аз наруших много правила.
Невъзможно е.
Директорката няма да ме пусне.
Благодаря, Тесса!
Вече не ми пука!
Разбрах ви отлично.
Една...
Имаш ли да ми кажеш още нещо за последния случай?
Да.
Моля те да кажеш истината.
В допълнение, трябва да понесеш наказанието си за тези действия.
Аз ще се погрижа за тази кукла.
Взимайки предвид чувствата на другите деца, не мога да ти го позволя.
Да.
Тогава, ще ти я оставя за тази нощ.
Госпожо, вече е късно.
Желаете ли да пренощувате в моята стая?
М... Много ще съм Ви признателна.
Влез!
Кой е?
Дали не съм вдигнала температура?
Днес дали ще се появи?
Призракът на Ейми Томпсън.
Директорке?
Още ли си будна?
Да.
Мислиш, че съм дошла да те бия с бастуна ли?
Вие казахте, че ако с Една си изпуснем ръцете...
...ще ни биете с бастуна.
Това, което казах беше...
...да не си пускате ръцете, докато не си простите взаимно.
Преди малко Една ми разказа истината.
Чувстваше се много засрамена, че те е измамила.
А ти как мислиш?
Яростта ти към Една изчезна ли?
Да.
Тогава ще приема, че вие двете сте си простили.
За какво ми е да ви бия?
Значи, Една е казала истината?
Да.
Когато срещна майка си...
...тя отключи вратата на сърцето си.
Майка й ще продължи лечението си в клиниката.
След като видя Енда, каза, че на всяка цена...
...ще се възстанови от каквато и да е болест.
Докато майката се възстанови и двете могат да заживеят заедно...
...Една ще остане в сиропиталището.
Една каза, че ти е много признателна.
Благодарение на теб, тя не изгуби така важните кукла и пръстен.
Анн Шърли...
През времето, откакто дойде...
...избяга два пъти, сби се...
...и създаде много дразги сред децата.
Директор съм от 20 години...
...но не бях виждала такова дете като теб.
Анн, в деня, в който дойде...
...дори не искаше да кажеш името си.
Беше доведена тук насила и не вярваше на никого, освен на себе си.
Нямаше кой да те обича.
Този страх те принуди да се защитаваш така яростно, нали?
Точно както Ейми Томпсън.
Ейми Томпсън беше доведена тук на 13 години.
Изоставена от семейство и роднини.
Момиче, нежелано от никого.
Мислеше, че няма нужда от други хора.
Заради този страх, бе затворила сърцето си.
Мразеше всичко.
Мразеше дори собственото си раждане.
Една нощ, тя отмъкна една от забранените за взимане свещи...
...и се заключи сама в бараката.
Когато се съвзе, тя се стресна и изтърва свещта.
Ейми се приготви да умре.
В този момент някой друг влетя в бараката.
Това беше предишната директорка, Карлайл.
Тя рискува живота си, за да спаси Ейми.
В резултат, рани крака си.
Наложи се да ползва този бастун, за да върви.
Ейми не можа да си прости.
Затвори се тук, в "изповедалнята"...
...и за да не забрави покаянието си, издълба думи на стената.
Тази нощ лунната светлина ме наказва.
Ще оставя тази сърцераздирателна скръб завинаги запечатана тук.
Ейми Томпсън.
Болката от онази нощ все още стяга сърцето ми.
Значи...
Ейми Томпсън е моето име.
Ейми...
...не се самообвинявай!
Точно защото нараних крака си...
...ти трябва да разбереш колко важно и незаменимо момиче си.
Трябва да започнеш да цениш себе си.
Хората разчитат едни другиму, докато са живи.
Така ли е? Ама аз...
...не мога да бъда човек, от когото другите да се нуждаят.
За да си специална, е достатъчно да обичаш, а не да си нужна някому.
Както цветята и птиците се нуждаят от слънце и вода...
...хората се нуждаят от любов.
Ти имаш правото да запазиш този ден в спомените си.
Не забравяй винаги да бъдеш искрена!
Прекарвайки дните си така, ще бъдеш щастлива, че обичаш другите...
...и също щастлива, че те обичат теб.
Онази Ейми Томпсън, която бе заключила сърцето си, умря тогава.
Директорката Карлайл ми даде истински живот.
Хайде, Анн, ела с мен.
По-късно се дипломирах в университет...
...и се върнах в сиропиталището като доведена дъщеря на директорката.
След като тя почина, аз поех нейния пост.
Аз не съм толкова великодушна като нея.
Държа децата изкъсо.
Затова, когато нещо ме тревожи или трябва да взема важно решение...
...вървя по тази пътека до гроба на моята директорка.
Разсъждавам как би постъпила тя в случая.
Направих го и в нощта, когато ти дойде.
Оставих те да помислиш над пожара, макар да предполагах, че не си виновна.
Помислих, че вероятно трябва да ти простя и отидох да го обсъдя с нея.
Значи онова всъщност е била директорката.
Каквото и да стане, трябва да се покаем и да продължим да живеем.
Директорката често повтаряше това:
"Хората живеят, за да бъдат обичани."
И вие живеете, заради любовта на директорката Карлайл, нали?
Тера живее заради любовта на Тесса.
Също така Тесса живее заради любовта на Тера.
Една заради майка си.
Аз също...
...сигурно...
Къде ли се намира този човек сега?
Анн.
Аз знам, че си много пряма.
Никога не би излъгала.
Говориш открито, независимо какъв е случаят.
Въпреки че понякога правиш бели...
...приемаш наказанието си и се разкайваш.
Преди да дойдеш тук, сигурно мнозина са те предали.
Сега сърцето ти вероятно прелива от чувства.
Директорката Карлайл би казала:
"Дойде време да получиш подарък за откритото си сърце."
Анн Шърли...
Отиди на остров Принц Едуард!
Ние ще се погрижим за Тесса и Тера.
Тесса би искала същото.
На остров Принц Едуард сигурно...
...те очаква човек, който те обича.
Да!
Колко прелестна утрин!
Изпълнена е с аромата на надеждата.
И огряна от светлината на надеждата.
Ама че температура!
Сдържаше се до последния момент.
Затова трябва да се държат изкъсо.
Най-накрая тя щеше да отиде на мястото, за което бленуваше.
Когато най-сетне Анн отключи сърцето си...
...тя почувства празнотата му и заспа.
Учителю, довиждане!
Да не забравите домашните!
"Светът за мене туй е: просто сцена, върху която всеки има роля."
На мен се падна...
...вироглав учител.
Г-н Макдугъл?
Познавате ли Анн Шърли?
Анн Шърли? Разбира се.
О, така ли? Много добре, тогава.
Бихте ли дошъл до пощата?
Има пратка за Анн Шърли на адреса на покойния Кендрик Хамонд.
Къщата вече е изоставена и нямаме представа къде да открием Анн Шърли.
Джоана Томас?
Анн Шърли често се е местила.
Получихме куп писма, препратени към нас от други места.
Елиза Емерсон...
От Лондон?!
Анн Шърли не беше ли онова червенокосо момиче с луничките?
Да, точно тя е.
Преди малко едни хора дойдоха да я търсят.
Казах им, че тя дойде, когато Хамонд беше жив, обаче...
...когато разбраха, че къщата е изоставена, бяха невероятно разочаровани.
Казаха, че трябва да я намерят и ще продължат да търсят.
Да имате представа къде може да е Анн?
Знам. Сиропиталището в Хоуктаун.
Тъй ли? По-добре да им кажем.
Май се казваха семейство Джонсън.
Джонсън?
Олеле!
Май са онези двамата, за които ми разказа Анн.
Почакайте!
Това беше двойката, която Анн никога не би забравила.
Двамата, които тръпнеха от желание да видят Анн...
...най-накрая откриха къде се намира.
Анн...
...в живота има безброй обрати.
Колкото и труден да е пътят ти...
...зад следващия завой...
...те очаква различен живот.
Съвсем нов свят.
Анн.
Как се чувстваш?
Аз...
Толкова ли съм болна, че виждам миражи?
Не е мираж.
Наистина сме тук.
Анн, толкова искахме да те видим!
Анн! Най-накрая те открихме!
Анн!
Анн, носим ти някои неща.
Писма, изпълнени с щастие.
Какво... Какво... ми се случи?
Как да...
Мога да отида на остров Принц Едуард.
Мога да отида на най-красивият остров в света!
И също... И също... Ами...
Ще имаш време да кажеш всичко.
По-полека!
Бъдещето е пред теб.
Защото сега имаш щастие.
Денят за отпътуване към остров Принц Едуард почти бе дошъл.
Хайде на разходка! Изпъчи гърди и превали хълма!
Нека и енотите, и лосовете, всички да дойдат!
Препънах се на пътя и паднах сред глухарчета.
И там открих четирилистна детелина.
Иха, иха, иха-ха, ама че късмет!
Ох, бо-бо-бо-боли, боли! Как боли!
Иха, иха, иха-ха, до-до-добре съм си!
Нека идем още по-далеч!
И да запеем песничка!
Да! Парадът няма край.
Така очакваният момент настъпва.
Сбогуването с познатите хора.
Сбогуването с Нова Скотия, където прекара 11 години.
Анн се обръща към светлото бъдеще и започва пътешествието си.
Следва "Здравей, Анн", последен епизод:
Към остров Принц Едуард
До нови срещи!
Превод: Сайрон Кордин